KROKODILL GENA
"Oranges", apelsinid.
Jälle potsatas pikali. Oled üks paras potsataja.
Mida sinuga teha? - Ei tea.
Suletud. Läksin loomaaeda.
LOOMAAED
Näete!
Ei, ta ei kõlba, teadusele tundmatu loom.
Nad ei tea, kuhu teda panna.
ALLAHINNATUD KAUBAD Mulle see loom meeldib.
Ta, tead, on sarnane väljapraagitud mänguasjale.
Hakkad meil tööle. Seisad vaateaknal ja niiöelda äratad möödujates tähelepanu. Selge?
Selge. Aga kus ma elama hakkan? - Elama? - Jah.
Kus elama hakkad? Kasvõi siinsamas.
Sellest saab sinu niiöelda kodu. Selge? - Jajah.
Linnas elas krokodill nimega Gena. Aga töötas ta loomaaias krokodillina.
LOOMAAED SULETUD
Noor kroku... ei.
Krakodill otsib endale sõpru.
Punkt.
Noor karakodill...
Noor krakodill otsib endale sõpru.
Ära nuta! Tule minuga kaasa!
Kas teie vajate sõpru? - Sõpru? Mulle!
Galja. - Gena, krokodill.
Kas teil piima on? - Muidugi on.
Söötke Tobikut! - Tobik.
Ma seni koristan, teil on siin hirmus korralagedus.
Kes seal on?
See olen mina, Potsataja. - Potsataja.
Kes te selline olete? - Aga seda ma ei tea.
Ega te juhuslikult karupoeg pole? - Võib-olla olen, ma ei tea.
Kohe, kohe vaatame järele.
Nii, nii! "Po", "Po", "Po"...
Poni, portfell, postid, potid...
Imelik. Pole mingeid potsatajaid.
Tähendab, et te ei hakkagi minuga sõbrustama?
Miks? Muidugi hakkame. Ma õpetan sind varrastega kuduma.
Ja mina seebimulle puhuma.
Kes inimesi aitab, raiskab aega asjata. Kes teiste hingi paitab, ei kuulsaks nõnda saa.
Seepärast kõigile soovitan nii teha kõike nimelt, kui teeb see eit, kel Kübaramoor on nimeks.
Kes inimesi aitab, raiskab aega asjata.
Kes teiste hingi paitab, ei kuulsaks nõnda saa.
Ei kuulsaks nõnda saa, ei kuulsaks nõnda saa!
ÜLEKÄIK
VAJATAKSE EI VAJATA
Kas sina rotte ei karda? - Ei.
Vaimupimedus! Lariska, minu juurde!
Kas teie kirjutasite selle? - Muidugi mina.
See on tore. On hea, et te olete selline roheline ja lapik.
Aga miks? - Väga lihtne. Te lamate murul ja teid pole näha.
Me viskame teele nööri otsas rahakoti.
Mööduja läheb seda võtma, aga rahakott jookseb minema.
Vahva? Vahva, eks?
Ei, üldsegi mitte vahva. - Ja isegi väga rumal!
Mida? Siis ma kuulutan teile sõja! Nägemiseni!
Lõvi. Lõvi Tðander. - Gena, krokodill. Minu sõbrad.
Jaa, aga minul pole sõpru. - Auh! Mina hakkan teie sõbraks.
Mis siis ikka, see on imetore. Nüüd ei ole ma enam üksi.
Aga kas te teate, kui palju on meie linnas selliseid üksikuid
nagu Tðander ja Tobik?
Ja mitte keegi ei tunne neile kaasa, kui nad on kurvad.
Mina tahan neid aidata. - Ja mina tahan, aga kuidas?
Juba mõtlesin välja! Neid on vaja sõpradeks teha.
Ja nad otsustasid ehitada maja neile, kellel pole sõpru.
EHITUS
AUTAHVEL
Seis! - Maina! - Viira!
Lase tasapisi edasi! - Kalla! - Anna minna!
Öelge, kas siin ehitatakse maja? - Siin.
On teil abilisi tarvis? - Muidugi on. Tule sisse ja teie samuti.
Häire! Röövlid!
Korras! Siia ta ei roni.
Möödus kümme päeva ja maja sai valmis.
SÕPRADE MAJA
Tervitus Kübaramoorilt!
Nüüd peab Potsataja teile kõne.
Me ehitasime ja ehitasime ja ehitasime lõpuks valmis. Hurraa!
Aga nüüd hakkame kirjutama üles kõiki, kes vajavad sõpru.
Miks kirjutada? Me saime kõik juba sõpradeks.
Jah, me tõesti sõbrunesime sellel ehitusel.
Mis siis niimoodi välja tuleb? Ehitasime, ehitasime ja kõik asjata.
Sugugi mitte asjata - meie tegime nad ju sõpradeks.
Aga siin hakkab elama Potsataja. Ta elab ju telefoniputkas! Õigus?
Õigus. - Ei, ei, ei! Anname selle majakese lasteaiale.
Aga mina hakkan seal tööle mänguasjana, kui mind võetakse.
Pole ju teada, kes ma olen. - Kuidas pole teada? Isegi väga on teada!
Me kostame sinu eest. - Ja meie, meie ka kostame.
Vaadake!
"Ma enam ei tee. Kübaramoor."
Jutustas Pastella